21T.27.ZALDIVAR

ZALDÍVAR, HÉCTOR

Jo soc Héctor Zaldívar Pont i estic al grup 21-T. Quan començarem les classes en Setembre em va resultar molt estrany algunes de les tècniques que hi anàvem a utilitzar durant el curs, com es el cas del portfoli. Aquest recurs, que jo desconeixia, ha fet que aquest curs resulte més entretingut alhora de fer els treballs de classe. Malgrat que ha sigut un bon sistema de treball en les ultimes setmanes s'ha fet menys constant el meu treball al portfoli. A continuació deixare les deu entrades al portfoli que considere com les més importants.

Setmana d'Exposicions
El dilluns van començar les exposicions a classe sobre la literatura medieval valenciana. El primer grup, format per Borja, Pedro i Pablo, varen exposar el context històric on es va desenvolupar aquesta literatura. Amb aquesta exposició resultara més fàcil entendre les exposicions que vindran després, ja que nosaltres sabrem en quines circumstancies es va desenvolupar la literatura que estem treballant. El dimecres hi hagué un descans amb les exposicions. Aquesta classe la varem dedicar a comentar una enquesta que ens havia donat Toni la classe anterior. Aquesta enquesta feia preguntes de com escrivim els textos quan fèiem les redaccions. També ens va explicar l'adequació, la cohesió i la coherència. El dijous els nostres companys Pablo, Carlos i Arantxa ens varen delectar la classe amb l'exposició sobre el poetes arabigovalencians. En aquesta exposició cadascun dels companys va exposar un poeta. Alguns dels companys que escoltàvem varem tindre que fer una rubrica i avaluar com feien les exposicions.

S'acaben les rúbriques
Aquesta setmana va començar amb la polèmica de les rúbriques i com que molts a la classe pensaven que era injust vàrem decidir no fer més rubriques que afectaren a les notes de les exposicions. Després d'aquesta polèmica li va tocar el torn d'exposar al grup de Fany, Andrea, David Sayago i Ivan. El dimecres va començar la classe amb la finalització de l'exposició del dia anterior. Desprès vàrem treballar els fulls d'adequació que ens havia donat la classe anterior i vàrem corregir la primera activitat que hi havia al full. El dijous les companyes Laura, Melannie i Sílvia varen exposar el seu treball. Va ser un treball una mica curt en comparació amb altres que s'havien fet anteriorment, però no va estar malament. El dijous també vàrem corregir la segona i última activitat dels fulls que Toni ens havia donat a principi de setmana.

La conquesta de València
L'autor d'aquest fragment es tracta del rei Jaume I, el conqueridor (1208-1276), que va ser rei entre 1213 i 1276. La seva obra consta d'una gran crònica anomenadaLlibre dels fets. Es tracta d'una obra autobiogràfica, on es narra la vida i les gestes del rei. La crònica te també una intenció didàctica. Aquesta obra pertany al genere narratiu que te un caràcter historiogràfic. El tema del fragment que he llegit es la rendició de la ciutat de València a les tropes del rei Jaume I. En aquest fragment el rei conta que després d'haver descansat va manar buscar a l'arquebisbe de Narbona, els bisbes i els rics hòmens, per a dir-lis que la ciutat de València s'havia rendit i ara era seua. Al dia següent la senyera dels cristians la varen posar en la torre del Temple. Els cristians van concedir cinc dies als musulmans per a anarsen de valencia i al tercer dia els moros varen eixir de la ciutat i les tropes cristianes els van conduir fins a Cullera. El relat esta contat en primera persona, narrat pel mateix Jaume I. L'autor, Jaume I, va ser un rei important i culte, que amb la seua obra tractava de donar a conèixer la seua vida i allò que va fer durant el seu regnat. Els destinataris eren bàsicament membres de la noblesa i religiosos, ja que en aquesta època, la gent del poble no sabia escriure ni llegir. L'època en que s'escriu l'obra va ser un període al qual València estava ocupada pels àrabs i els cristians lluitaven per a reconquerir-les. Pel que fa als mots en aquest text només m'ha cridat l'atenció l'aparició de la paraula Nós, amb la que es fa referencia a la primera persona del singular i era un equivalent a "jo", utilitzat pels reis i el nobles.

El sobre de Bárcenas
Aquesta setmana l'hem dedicada a donar els últims apartats sobre la coherència per tal de preparar l'examen de la propera setmana. Dilluns vàrem treballar la cinquena fulla de coherència que teníem i vàrem fer els exercicis cinc i sis. Com que l'ultim exercici no el varem poder terminar el va manar per a casa. Dimecres varem corregir el exercici que ens havia manat la classe anterior. Després Toni ens va repartir un full sobre l'isotopia. Aquest full tenia diferents definicions d'aquesta paraula i Toni ens va manar per a casa que elegirem la definició que més ens agradara o que reformularem una definició si no ens agradava cap altra. Dijous varem llegir les definicions que havíem fet nosaltres sobre l'isotopia. Les dues millors definicions varen ser les que feren Carlos i Sílvia. Per votació Sílvia va guanyar i Toni li va lliurar el sobre de Bárcenas, que contenia el llibre de lectura de la tercera avaluació.

TIRANT LO BLANC. CAPITOL I
El primer capítol conta que, estant Tirant a Sicília, hi arriba un missatger de l'emperador de Constantinoble sol·licitant l'ajuda de Tirant. Quan Tirant arriba a Constantinoble es rebut per l'emperador, que li nombra capita general de l'exercit. Quan Tirant arriba a palau s'assabenta que hi ha dol per la mort del príncep. Quan l'emperador li presenta a l'emperadriu i a la infanta, Tirant lis demana que trenquen el dol. Al bore a la infanta, el cavaller s'enamora d'aquesta i a aquesta li succeeix lo mateix i Diafebus, un parent de Tirant, fa d'intermediari entre els dos enamorats. Per tal de celebrar l'arribada de Tirant es fan uns balls, als quals el cavaller balla amb Carmesina. El capítol termina amb els preparatius que fa Tirant per tal de lluitar contra els musulmans, fet que agraeix tot el poble de Constantinoble.

TIRAN LO BLANC. CARTA A JOANOT MARTORELL
Senyor Joanot Martorell.

Acabe de llegir la vostra novel·la “Tirant lo Blanc” i volia donar-vos l'enhorabona per aquesta magnifica obra literària, que personalment m'ha agradat molt, ja que es tracta d'una de les novel·les cavalleresques més belles que e llegit. M'ha agradat molt la psicologia que heu sigut capàs d'inculcar als personatges, l'evolució psicològica i emocional es molt bona i es manifesta en un gran nombre dels personatges, com la Viuda Reposada, Carmesina... Els episodis de lluita son molt entretinguts i m'han agradat per la seua tensio. Però hi ha una cosa que m'ha paraescut molt exagerada, i es que en algunes de les batalles que lliura Tirant, com la que l'enfronta contra la flota musulmana, per al meu parèixer s'exagera massa l'enginy que te Tirant per a vèncer i lo fàcil que li resulta. Per altra banda l'intriga amorosa que succeïx al palau de Constantinoble m'ha parescut molt emocionant i enrevessada, sobre tot l'enginy de la Viuda Reposada per a allunyar a Carmesina i Tirant. Per a concloure aquesta carta, m'ha provocat una gran tristor el final inesperat que tenen els dos amants. La veritat es que la mort de Tirant quan havia aconseguit la seua felicitat, al casar-se amb Carmesina, m'ha xocat molt i a sigut un fet que no m'esperava, però la mort de Carmesina per la tristor a causa de la mort de Tirant ja era més d'esperar. Per concloure, tan sols puc dir una cosa enhorabona per haver aconseguit una obra tan espectacular i que dubte molt que siga igualada per cap altra del segle XV. Atentament: Héctor Zaldívar.

Comentari de text de la segona avaluació
"COM EL SEYOR, PREDICANT A JERUSALEM, VA CONVERTIR LA NOBLE I GRAN SENYORA MARIA MAGDALENA,..."

Aquest es el comentari que vaig fer a la segona avaluació: L'autora d'aquest text es Isabel de Villena. Aquesta dona va nàixer l'any 1430 a València. Va ingressar en el convent de la Trinitat de València, on va arribar a ser abadessa l'any 1463. Va morir en aquest convent, l'any 1490. Pel que fa al fragment que he llegit pertany a l'obra "Vita Christi", l'única que ens ha arribat d'aquesta autora. Es caracteritza per la senzillesa de l'expressió. El text relata la vida de les dones que apareixen en la Bíblia, com la verge Maria o Magdalena, personatge que apareix en el fragment llegit. El text pertany al genere narratiu. El tema d'aquest fragment es l'atracció que aconseguix el Senyor amb Magdalena cap al seu amor. El text narra com estant el Senyor Jerusalem, s'esdevingué que hi vivia una senyora rica, amant de les festes i de les coses luxoses, però amb una reputació tocada. Magdalena va escoltar l'eloqüència del Senyor i les obres meravelloses que feia. Un dia va decidir anar a un sermó del Senyor i es va col·locar en les primeres files. Quan Jesucrist va arribar a predicar va mirar fixament a Magdalena i li va llançar una fletxa d'amor. El Senyor va dirigir el sermó cap a ella. Al final del sermó, Jesucrist digué que els pecador han de reconèixerles seues errades i avorrir-les. Així, Magdalena, veient-se arrossegada per la clemència divina va començar a plorar i vacréixer la flama del seu amor cap al Senyor. L'autora devia de ser una dona culta, ja que arribà a ser abadessa. Ademés, per l'època, degué de ser una persona valenta que va escriure un text on es destaca la importància de les dones en la vida del Senyor Jesucrist i on d'alguna forma ella ataca la misogínia que existia a l'època. Els destinataris degueren ser dones que devien pertànyer a la noblesa o eren les mateixes monges que hi havia al seu convent. L'època era un moment de l'historia on existia una creença de la superioritat de l'home respecte a la dona.


 * TERRA BAIXA: ESCENA IX. TERCER ACTE.**

Quan la Marta eixia del moli es va trobar al Sebastià que entrava per la porta, la Marta va exclamar: -Ah! El Sebastià s'adonà de l'exclamació i va preguntar: -Qui hi ha aquí? -Ah! El Sebastià!- va exclamar la Marta. -Qui es que sortia? Tu! A on anaves ara?- va cridar Sebastià. -Verge Santíssima! Empareu-me!- va murmurar la Marta. Sebastià, agafant-la del braç li va dir: -Que et pregunto a on anaves a aquesta hora! Que et mano que em respongues a on anaves. Marta espantada li va dir: -Deixa'm! Que et dic que em deixis! Sebastià deixant-la anar amb despreci li va dir burlant-se: -Si estas morta de por! Si tota tremoles! Vés, vés que em fas llàstima! La Marta tota aporegada va exclamar: -Ah, que em voldria morir ara! Mentrestant el Sebastià es reia i deia a la Marta: -I mira't, treu-te el mocador del cap, treu-te'l, que t'estas descobrint.- ella se'l trau de presa, mentres ell riu- Veus, dona, veus com te n'anaves? La Marta va respondre amb decisió: -Doncs sí, sí; me n'anava! I me'n vaig d'aquí, que ningú té dret d'aturar-me. -Aixís m'agrada, aixís. Que t¡atreveixis a dir-m'ho a la cara. La Marta li va suplicar al Sebastià: -Sebastià; jo t'ho demano; deixa'm sortit d'aquesta casa! -Si la sento i no em sembla que es ella mateixa! Que la deixi sortir!- diu, mentre es riu sarcàsticament. -Oh, no riguis, no riguis! Sebastià: per Déu, no riguis!- li demana la Marta, desconsolada. -Que no rigui? Què vols que faci sentint-te? Que vols que et faci trossos i que t'esclafi aquí mateix amb els peus?- va dir ell entre rialles- No,no; si val més que me'n rigui. -Doncs vés-te'n tu: vés-te'n i deixa'm; i cala foc al molí, si vols, i mata-m'hi dintre. Aleshores Sebastià va córrer a la porta i la va tancar al temps que deia: -Que jo et deixi sortir... o que me'n vagi, o que et mati!... Per qui m'has pres tu? Que jo et deixi sortir? Doncs mira si et deixo sortir, mira, mira; surt ara. -No, no això no! Obre, per Déu; obre!- cridava la Marta, desesperada. -No; aquí tancats tu i jo, tots sols! Aquí s'ha acabat el món per a nosaltres, i tot lo del món: terra i cel, tot es aquí dintre! Mentres que ell deia això la Marta retrocedia espantada dient “Jesús, Déu meu”. Hi el Sebastià continuava amb la seua locura: -Tu em vols a mi. A mi tot sol, perquè ho he sacrificat tot per tu. I mira, el que jo no vuic es que em diguis que an ell te l'estimes! Aixo no! Aleshores la Marta li va dir: -Que no t'ho diga, que et fa rabia? Doncs si, si que me l'estimo! -Calla, calla- va cridar ell, tot desesperat. A la fi Marta va aconseguir desesperar al Sebastià que va acabar admitint, tot desesperat: -Tu m'has volgut perdre i t'has sortit amb la teva. Res me fa que tot s'esgavelli i que per mi tot s'acabi! Tu et vens a m'ha casa, que ets i seràs meva! -Deixa'm!... Manelic!- va cridar Marta. El Sebastià es tornà boig, va riure bestialment i veia sang per totes parts, mentres la Marta fugix d'ell. Ella li crida a ell: -Amb mi t'atreveixes, covard, però amb el Manelic no! -Amb ell, i amb tu... i amb tot el mon per tu!

Setmana del 15 al 18 d'abril
Dilluns varem continuar amb la lectura del passatge preferit de cadascun dels companys de classe del llibre de lectura d'aquesta tercera avaluació: “Terra Baixa”. Aquest dia varem llegir tots els que no hi havíem participat la primera vegada. Aquesta lectura va ser gravada per a que ens poguérem sentir després com havíem llegit. Quan varem terminar tots de llegir hi hagué algú que va llegir un segon passatge del llibre. Quan la lectura va finalitzar Toni ens va dir les notes de l'examen del llibre que hi havíem fet la setmana anterior. Dimecres va estar una classe amb poca faena ja que varem bore vídeos que hi havien fet altres alumnes l'any passat. Aixo ens va servir com a referencia del que hi havíem de fer en els nostres treballs sobre el llibre. Dijous va arribar el que per a mi es lo més avorrit de llengua, corregir sintaxi. Després de corregir uns exercicis que a mi sem feien interminables Toni ens va repartir un altre full amb mes exercicis per a fer. I pareixien fàcils de fer, però per desgracia no ho eren i hem van costar fer-os. Despres de la sintaxi el professor ens va anunciar que deu alumnes de la classe haurien de llegir un poema cadascun de Vicent Andrés Estellés.

Setmana del 22 al 25 d'abril.
Dilluns varem donar diferents tipus de connectors que es podien aplicar a unes determinades. Després varem triar als deu que devien llegir els poemes de Vicent Andrés Estellés. Jo no vaig ser un dels elegits per a llegir, però no em va resultar cap problema. Dimecres va ser una classe més, a la qual varem corregir les oracions que portaven els connectors que hi havíem donat la classe anterior. Quan varem finalitzar la correcció alguns alumnes van llegir el poema que tenien que llegir al dia següent com a prova. Dijous va ser una classe especial, varem baixar al saló d'actes i després d'una introducció curta va començar la lecturado dels poemes, que van ser gravats per tal de fer un muntatge i gravar-ho en Cds. Aquesta va ser una experiència bona, amb la qual vaig disfrutar molt.