21T.01.CABELLO

= 1. PRESENTACIÓ PERSONAL =

**BORJA CABELLO LUNA - 21T**

Sincerament, quan va començar aquest curs jo no coneixia cap dels recursos tecnològics dels quals ens hem servit per a fer el nostre treball habitual. És cert que sí que havia fet ús del blog en  altres ocasions, pero mai amb objectius escolars i tan freqüentment como ho hem fet en el transcurs d'aquests nou messos. Tampoc no havia sentit parlar de la plataforma Google Drive o la pàgina de Wikispaces, de la comoditat de les quals hem gaudit per a perfeccionar les nostres elaboracions.  D'altra banda, el coneixement que jo podia tenir de la llengüa valenciana no s'ha vist molt afectat, ja que considere que en portava més d'una cosa molt ben sabuda. Però, per exemple, mai no havia tractat la literatura valenciana amb una originalitat i una amplitud similars. I, havent tractat, la cohesió al meu col·legi anterior, tampoc no en tenia ni la meïtat de coneixements que he pogut anar adquirint durant el curs.

toc També m'agradaria dir que jo vaig començar el curs a l'assignatura de valencià amb una mica de por. És normal, entres a classe i et diuen que vas a treballar d'una manera que trenca tots els esquemes anteriors. Si bé prompte vaig veure que la nova forma de treballar era molt còmoda, la meua preocupació va estar-se en com podríem estudiar per als exàmens amb una seguretat suficient de obtindre'n la millor nota possible.  En pocs díes vaig tenir la resposta.

 Va ser precisament amb el pas de les setmanes quan vaig ser conscient de que tot anava a ser més fàcil. Vaig adonar-me que les classes estaven totalment dedicades a la nostra participació en aquestes, i que així m'aniría molt bé. Potser al principi tenia una mica de vergonya, però tot s'arregla i crec que he participat molt positivament en quasi totes les sesions que hem tingut.  Ja siga en exposicions o simplement en la correcció d'exercicis, he possat tota la meua atenció, sempre amb l'objectiu de millorar i tractar de fer-ho el millor possible.  I crec que ho he aconseguit.

 Doncs jo enfilava el curs en valencià com un repte, amb una manera diferent de treballar i d'aprendre. He sigut capaç de perfeccionar els meus coneixements literaris, estudiant a partir d'un llibre que ens va servir sobre tot als dos primers trimestres. He aprengut a fer resums d'una qualitat considerable, segons el mètode impartit pel professor (i els meus coneixements anteriors). He sigut capaç d'elaborar comentaris de poemes amb molt bons resultats; de saber moltes coses sobre la vida dels principals dramaturgs valencians i les arrels de la nostra realitat poètica; però, allò més important, m'he vist capaç de cohesionar textos mitjançant tota mena de recursos, lèxics o gramaticals, que ens ajudaran tant en el selectiu com a l'hora de treballar en qualsevol àmbit en un futur no molt llunyà.

=2. I visca la paraula!= (28-04-13)

// 15 - 18 d'abril de 2013. // Bona nit. M'agradaria començar dient que aquestes no han sigut unes setmanes fàcils, no tant per la dificultat dels exàmens o proves que havíem de fer, com per la quantitat d'aquests, que no en van ser pocs. Si a tot això li afegim que vam tenir que llegir uns poemes davant d'un públic entregat, vos podeu fer una idea. Llevat d'això, tot ha transcorregut amb molta calma, i aquestes han sigut dues setmanes més al curs, també dues menys. Una tranquil·litat immensa. Massa, diría jo. Dilluns començava una nova classe de valencià, i ja en són unes quantes. Al mateix temps, es tractava d'una continuació del debat que vam començar el dijous anterior. Aquesta vegada vam llegir tots, i vam comprovar que llegir en públic no és tan fàcil com sembla, i això es veia en la forma de llegir de moltes persones. Semblava fàcil. No ho era.

Vaig triar el fragment al qual la Marta li demanava a Manelic que li ferira, i aquest, sense voler, ho va fer. Vaig explicar els motius de la meua elecció a classe, tot i que sembla que no van quedar molt aclarits. La resta també va llegir allò que més li havia agradat, amb les seues explicacions pertinents. Una mica monòtones. Va haver-hi companys que van llegir un altre passatge que els agradava, no sé si per pujar nota, o perquè el temps ho requeria. En tot cas, el debat va arribar a la seua fi. Després, el professor ens va cantar les notes dels exàmens de Terra Baixa que havíem fet la setmana anterior. Vaig obtindre una nota conforme amb allò que m'esperava. Tot havia eixit bé. Però encara restava molta setmana.

Potser dimecres va ser el día més tranquil que vam tindre. En arribar a classe, després d'un examen de dos hores en altra matèria, era l'hora de vore alguns dels vídeos que altres persones havíen fet l'any passat, per tindre una idea aproximada d'allò que hem de fer. I m'agradava, molt. No va ser fàcil, ja que un tall de la llum va fer acte de presència, dificultant la tarea, fins al punt que vam estar a punt de deixar-ho per impossible. No va ser així. La llum va tornar, i junt amb ella, els vídeos. Hi havia un que destacava. Va ser el que havia fet una alumna menor, amb una presentació increíble, i potser amb la millor música, la qual cosa va animar a tots els que allí ens trobàvem. D'altra banda, la resta també em van agradar molt, tant per la seua elaboració, com per les imatges, la música, o pel seu contingut. Tots eren magnífics. Tant de bo el meu també ho siga. Dijous va tornar allò que resulta tan fastigòs per a alguns, l'anomenada rutina. Vam corregir els exercicis de sintaxi que ja teníem quasi acabats, no sense dificultat, i el professor ens va repartir un altre full de sintaxi, el que serà l'últim per a treballar. L'últim. No sona malament. He de dir que el text que aquest últim full contenia no era gens fàcil de traduir, tot i que ho vam intentar, però estic segur que tots vam cometre algun error! Perquè no era fàcil. Aquesta última classe de la setmana també va servir per a anunciar que 10 alumnes a la nostra classe haurien de preparar-se un poema d'Àngel Guimerà, per a llegir-lo dijous vinent al saló d'actes. L'elecció seria al día següent. Qui llegiria? de segur que ho passariem bé!

//22 - 25 d'abril de 2013.//

Aquesta era una setmana especial. Diferent.

Dilluns tocava una classe típica. Vam estar treballant els diferents tipus de conectors que podíem trobar en determinades oracions que el professor ens va reparitr. N'hi havia d'alguns que guardaven el seu misteri, ja que no s'escriuen com tots pensàvem que es faria. Uns conectors. Un misteri.

Un altre misteri, i aquest més important, era l'elecció dels alumnes que llegirien d'ençà a 3 díes els poemes de Vicent Andrés Estellés. El professor va començar a recitar els seus poemes, perquè nosaltres poguérem escoltar-los i decidir quin d'aquests ens agradava més. Els candidats van començar a eixir. En una xicoteta disputa, o broma, com es vulga considerar, em va tocar a mí. //Assumiràs la veu d'un poble// Era el meu poema.

Dimecres va ser una classe pareguda a la del dilluns. Aquesta vegada, allò que vam fer va ser corregir les oracions, tant amb els corresponents conectors com amb la resta de paraules incloses. I jo vaig tornar a ser el primer. Després alguns alumnes van començar a recitar els seus poemes, eixint a peu a recitar-los, perquè els férem algunes recomanacions, tot i que l'únic que ho va considerar oportú va ser el professor. Perquè ho feien bé.

Dijous va ser el millor día de la setmana. Vam baixar al saló d'actes, i després d'una breu introducció, tots vam començar a llegir els nostres poemes. Va ser una magnífica experiència. Respecte, tranquil·litat, humiltat. Silenci. Eren les condicions que va reunir aquesta reunió lectora. L'ambient va ser idoni per a llegir, i tots aquells que ho vam fer ens vam sentir molt a gust, encara que hi havia una mica de nervis.

Aquesta experiència va servir per a recordar a aquest meravellós poeta, anomenat Vicent Andrés Estellés, el qual tenia una forma d'escriure molt peculiar, amb una lectura molt fàcil, molt simple, cosa que feia que poguérem gaudir dels poemes més si cap. També va haver-hi moments de nostàlgia, però formen part d'aquest tipus d'events.

Tant de bo tinguem un altre event d'una magnitut pareguda a la d'aquest!

=3. Una sensualitat que provoca rialles = (30/09/12)


 * 24-28 de Septembre. **

El primer contacte. Dilluns. Començà la setmana amb una detallada explicació d'aquesta peculiar forma de treball que s'ha proposat enguany per a la classe de valencià. El mestre, Toni de la Torre, va explicar com funcionaríem al curs, mitjançant l'utilització d'un blog, el portfoli general i el wiki. Una forma original de treballar que sorprenia tothom.

Dimecres. Una vegada aclarits els conceptes bàsics del funcionament, vam continuar amb el decàleg de normes que havíem començat a debatre la darrera classe.Vam comentar totes aquestes normes, una a una, sense apenes persones que s'oposaren, ja que la majoria d'aquestes són molt conscients i ajudaràn a fomentar la dinàmica de classe. Fins que arribà la norma de la controvèrsia:

<span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> Tot alumne que presente un treball amb un retard considerable rebrà una penalització del 20% de la nota. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Va haver-hi una lleugera revolada. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Aquesta norma no era de l'agrat de tots. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Tot i això, vam decidir que aquesta norma es manté a peu, puix que no anàvem a trobar eixida per a aquest xicotet problema. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">A mí m'agrada, qualsevol altra penalització no sería justa. També he de dir que em pareix una gran idea el fer un stop de 5 minuts en cada classe, jo el colocaría justament a le meïtat d'aquesta. <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Tot per una mica de descans.

<span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">A continuació vam tractar el tema dels resums, y vam començar analitzant el text Conciliar la família i la feina. He de dir que no és tarea fàcil extraure les idees, i molt menys fer la síntesi en tan poques paraules, açò ho he de millorar, però tot al seu temps.

<span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;"> //Tota la nit vam passar amb el vi roig de mà a mà.// <span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Aquest era el primer vers del poema que ens vam dedicar a tractar el dijous.

<span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Ibn Khafaja d'Alzira (Poeta arabigovalencià) tractaba en els seus versos la passiò i la sensualitat d'una nit de copes, que es tornava en una escena totalment eròtica en les seues darreres línies. Toni ens va convidar a realitzar una sèrie d'exercicis, com la comprensió d'aquelles paraules que no enteníem, la trobada de metàfores al poema o caracteritzar el poema amb adjectius que no fóren els més corrents. Sense dubte la gràcia es va trobar en el tamarit que tremolava, fet que cadascun pot interpretar a la seua manera. Jo no hi vaig trobar allò que va alçar tantes rialles, però supose que ja ho aclarirem demà a classe.

<span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif;">Doncs bé, tan sols puc desitjar bona sort a tots en aquesta setmana, ja parlem!

=4. Història, passió: comentari= (03-02-13)

Començava la que seria una setmana intensa a la classe de valencià, si bé no tant en altres classes. Per a començar, Toni va dedicar un xicotet espai per a eval·luar els comentaris de les 10 persones que havíen dedicat una part del seu cap de setmana per a fer-los. La sensació general era bona, ja que ens apropem al model de comentari que, en certa manera, ell voldria que ferem, amb alguna excepció. Tot i això, cadascú podia veure la valoració que ell va fer dels nostres treballs al mateix blog. Quasi perfectes. Encara no.
 * 28 - 31 de gener de 2013.**
 * Dilluns.**

La resta de la classe la vam dedicar a fer algunes lectures del llibre //Les veus del temps//, tot i que no les vam treballar amb molt d'ènfasi. Es pot dir que ens estàvem preparant per a allò que deuríem de fer en un curt període de temps. El comentari.

Aquest día la classe va ser empleada, bàsicament, en l'anàlisi del fragment //En defensa de les dones//, del Llibre Quart de Lo somni, de Bernat Metge. Resumint, el text es podía considerar com una contrarèplica que defensava les dones però que al mateix temps mencionava alguns dels seus defectes. Uh home peculiar.
 * Dimecres.**

Açò de la contrarèplica ho he pogut dir gràcies al comentari que Toni va fer y va entregar-nos, per tindre un model principal i ben organitzat de com deuria de ser un comentari complet. Vam estar llegint-lo a classe, i es pot dir que tots estaven d'acord en tot allò que hi havia escrit. Una ajuda, més que un model.

Després, Toni va dir-nos tres fragments que caldria que llegirem, bé perquè eren interessants, bé perquè era possible que qualsevol d'aquests eixira en el comentari del día següent. Escala de contemplació - //La Vall de Crist// //La Güelfa s'enamora de Curial// //Com el Senyor, predicant a Jerusalem, va convertir la noble i gran senyora Magdalena, atraent-la cap al seu amor i coneixença.//

Vam entrar a classe ràpidament, i un company ens va repartir un full amb el nom de 4 fragments, dels quals teníem que elegir-ne un per a fer el nostre comentari. Vaig elegir el de Maria Magdalena, ja que me l'havia llegit el día anterior i podia estalviar temps en fer-ne aquesta tasca durant l'hora de classe.
 * Dijous.**

Resumint, el fragment parlava de com Maria Magdalena era una dona considerada com a pecadora per part del seu poble, i com aquesta va vore predicar al Senyor, i tot després en la seua vida ja no va continuar sent el mateix, degut a l'amor i a l'impacte que el sermó havia causat al seu cor. Frustrant, amorós. El meu comentari.

=5. Treball creatiu de valencià - Relat novel·lesc=

**Divendres, 10 de maig de 2013.** Ací vos deixe el meu treball creatiu, el qual es tracta d'una adaptació de l'estil teatral del llibre //Terra Baixa// a l'estil propi de la novel·la. En concret, he triat les escenes IX i X de l'acte tercer del llibre per a representar-les amb aquest estil, amb el seu corresponent àudio incorporat. Espere que siga del vostre agrat!

[|Relat en forma de novel·la sobre dues escenes de Terra Baixa] [|Relat en forma de novel·la sobre dues escenes de Terra Baixa - Àudio]



=6. CARTA D'AMOR DE TIRANT A CARMESINA= (03-03-13) //**A vós, la meua senyora Carmesina.**//

//No us mentiria, senyora estimada, si us diguera que no sóc capaç de fer res ara mateix, en aquest moment on la vostra imatge és a tots els meus pensaments. Vull dir-vos que em trobe perdut, ací a la meua cambra, on la vostra presència seria quasi un motiu d'execució. Recorde, senyora meua, el moment en què vaig gaudir del vostre cos, i no m'avergonyeix dir que ho faria una i altra vegada, sempre que fóra al vostre costat. Maleït siga el temps, aquell que no m'ha permés passar tot allò que haguera volgut al vostre costat! Jo, que he patit tantíssim a causa de la meua timidesa, em penedisc ara per no haver aprofitat els moments de privilegi dels quals he disposat. Oh fortuna, enemiga de tots aquells que desitgem viure honestament! Ja no sé ni què és allò que he merescut al llarg de la meua vida, si bé puc dir-vos a vós, estimada princesa, que no he guanyat batalla, ni he participat en disputa alguna, la victòria de la qual fóra destinada a guanyar el vostre amor, aquell que he desitjat sempre des que vaig admirar per vegada primera la vostra bellesa, de la qual potser jo no siga mereixedor.//

//Però, tot i el cruel dolor que hi ha al meu interior, he de dir-vos Carmesina, que encara resideix en mi l'esperança que constitueix el fet de tornar a estar amb vós. Heus ací el desig que tinc de trobar-me prompte amb la vostra presència, la qual no tornaria a desaprofitar de cap de les maneres, ho jure. Vull dir-vos també, alegria dels meus ulls, que seríeu digna del plaer més gran que qualsevol humà haja experimentat. Pregue a la Divina Providència que sa majestat l'emperador em puga tindre per fill i servidor, i aconseguir allò que donaria raó alguna a la meua vida, com és la vostra companyia.//

//I és ara, esperança de ma vida, quan necessite més que mai de la vostra resposta. Déu em lliure del dol que em provocaria la vostra absència, i em permeta gaudir d'eixa la vostra bellesa, la raó per la qual jo encara em trobe viu, i sense la qual no m'importaria la mort.//

//Us estime, Carmesina,//

//Tirant.//

=7. Variació lingüística, mode: ON/OFF= (20-01-13)
 * 14 - 17 de gener de 2013.**

Aquesta segona setmana de curs de l'any començava d'una manera molt més feble que la primera, bé perquè ja havíem superat les pràctiques més dfícils, o potser siga degut a que ens hem acostumat a l'anomenada rutina molt ràpidament. El preludi d'allò que anàven a constar les tres classes de valencià de la setmana.
 * Dilluns.**

Aquest primer día Toni va repartir-nos un full amb una pràctica sobre la variació lingüística en les seues dues parts. En la primera part, hi havia que completar una graella a partir d'allò que escoltàrem en la grabació feta. Cal dir que em va resultar un exercici prou difícil, si bé es degut a que encara no tinc les característiques pròpies de cada varietat memoritzades al meu cap. Català, valencià. Les seues característiques.

Una vegada escoltada la grabació vam anar corregint cadascuna de les grabacions, però tan sols arribàrem a corregir unes 10 o 11, i no molta gent va acertar a quina varietat corresponíen.

Vam continuar amb l'anàlisi de la pràctica del día anterior, i la vam finalitzar ràpidament. Aleshores, Toni va posar-nos una altra grabació mitjançant la qual havíem de completar una graella amb 13 apartats, una mica més referida al registre i al grau d'especialització. Aquesta em va resultar més fàcil d'entendre, i vaig poder acertar quasi totes les grabacions. Cal destacar que la majoria dels textos que vam tractar pertanyien al grau d'especialització més especialitzat, amb poques excepcions, fet que complicava una mica el treball, tot i que em va resultar molt senzill.
 * Dimecres.**

La fi d'un día que va transcòrrer com si res.

Vam finalitzar en un obrir i tancar d'ulls la correcció de l'exercici anterior. Toni ens va repartir un altre full, aquest, més important, referit a la literatura que entrarà per al nostre examen d'aquesta avaluació. D'altra banda, també es trobava la informació sobre diferents llectures a classe i els comentaris que tindrem que fer cadascun i de manera individual. Individualment.
 * Dijous.**

Després, vam llegir el fragment de //Exemple de la llebre i el lleó//, i vam analitzar-lo amb les preguntes que hi ha a l'altre costat del full. La pregunta que em va cridar més l'atenció va ser quin seria el destinatari d'aquest fragment, i resultà que probablement serien els reis de l'època, amb una justificació que vam debatre a classe.

La llebre, el lleó. El rei.
 * Fi.**

=8. Diversió i cohesió són termes diferents= (12-05-13) **29 d'abril - 2 de maig de 2013.** I ja en són dues setmanes més al curs. Dues són aquestes setmanes que han transcorregut com sempre, amb molta normalitat a la nostra classe. Fins i tot diría que han sigut entretingudes, ja que hem fet activitats en conjunt i que no són massa habituals, eixint també una mica de la rutina, cosa que ajuda en aquests temps on cada vegada portem més responsabilitats damunt. I s'agraeix fer coses així.

Dilluns començava la última classe de valencià al mes d''abril. I era una classe diferent. Per què? Bé, aquell dia tot va consistir en escoltar les grabacions sobre els fragments de //Terra Baixa// que havíem registrat díes enrere, i evaluar-les segons una rúbrica que el professor ens va cantar. Tot i que la gent preferia fer-ho a la seua manera. Doncs bé, vam escoltar les grabacions, no totes, pero sí unes quantes, i les vam evaluar segons pensàvem que seria correcte. Va haver-hi lloc per a tot, per a riure, per a criticar, però també per a allò més important, com ho era gaudir de les magnífiques lectures que alguns companys van fer, tot i que no en van ser moltes. I va sonar la meua. Ho va fer de les últimes, però la vaig poder escoltar. Era millor del que m'esperava, tot i que el professor ens va dir a tots que hauríem d'haver fet el comentari més extens, i per tant ningú no en tindria la màxima nota.

Res a dir.

Dimecres vam continuar escoltant les lectures del dia anterior. Aquesta vegada en van ser menys, tot i que també les vam escoltar amb atenció. Una vegada va finalitzar la pràctica, el professor va fer els comentaris que considerà pertinents, i ens va dir que tindríem la nostra nota en no molt de temps, ja que hauria de reescoltar les grabacions a sa casa. Una nota que esperàvem. Aquell dimecres no vam fer res més.

Dijous també tocava una classe diferent. Utilitzàrem el projector. Bé, per a començar, el professor ens va mostrar alguns dels models que podríem utilitzar per al nostre treball creatiu, amb les seues explicacions pertinents. Tot i que era la data ja estava fixada per a la setmana següent, era important que coneguérem la informació referent als treballs, i sobre tot, on podríem trobar-la, ja que molts no ho sabíem. I va destacar el videolit. Aquest, que consistía en fer un vídeo, amb una veu que podía ser en //off// o sense aquesta, amb frases, acompanyat de música i imatges o vídeos, era l'opció que més agradava a molta gent, tot i que després comprovaríem que no disposàvem del temps que ens hauria agradat. Exàmens. És el que hi ha. També vam dedicar la classe del dijous en un anàlisi de certs procediments de cohesió introductoris, i potser va quedar ben clar que tenim una bona noció del que impliquen aquests.

**6 - 8 de maig de 2013.** I aquesta, una altra setmana que començava al nostre curs, va ser una mica més rutinària. Dilluns va estar dedicat a l'anàlisi d'una sèrie de fragments del portfoli que havíem fet entre nosaltres i els notres companys del A. Hi havia diferència. Aquest primer dia vam repasar més bé els nostres fragments, els quals estàven subratllats i amb tota mena de correccions per part del professor. A mi, sincerament, em resulta complex d'entendre com a aquestes altures del curs encara hi ha gent que comet faltes de cert tipus, tan òbvies. D'altra banda, hi ha altres que cometen faltes més habituals, i que encara poder surgir a la nostra ment. I segurament jo en faré d'aquestes. Corregint els nostres erros i alguns de l'altre grup, la classe havia arribat a la seua fi.

I aquest dimecres va ser més feliç en tots els aspectes. Com al dia següent hi havia vaga, la gent anava molt relaxada. Fins i tot el professor ens ho va fer saber. Però bé, amb això, vam estar corregint els errors que havien comés els companys de l'altre grup. La veritat és que era difícil, ja que n'hi havia molts i alguns eren de formes que mai no m'hauria imaginat. Era increíble. Algunes persones fins i tot s'havien passat a escriure al castellà en certs fragments, i això era una cosa que em va fer molta gràcia. Com és possible? Jo no m'ho creia! però era així, i hi ha que respectar el nivell de valencià que tots tenim, ja que possiblement eixa persona serà molt bona en altres matèries. Finalitzava ací aquesta setmana, perquè dijous ningú no en va anar a classe. Tornarem a parlar quan ja quasi estem a juny. Sort.

=9. Arriba l'hora dels valencians= (24-02-13)
 * 18 - 21 de febrer de 2013.**

La setmana més intensa d'allò que portem de trimestre. Ha estat quasi tota marcada pels exàmens que hem fet en aquests 5 díes de classe, no tant per la quantitat com pel contingut, ja que tant per a l'assignatura de valencià com per a filosofía eren necessàries hores i hores d'estudi. Tot i això, he de dir que estic molt feliç de com ha anat la meua setmana particular.

Començava una setmana més a la classe de valencià, la sèptima d'aquest curt trimestre. Vam dedicar quasi tota la classe a treballar el full sobre l'estructura del tema que el professor ens havia repartit. El treball, bàsicament, consistía en 3 textos dels quals havíem de dir de quin tipus de text podría tractar-se i perquè ho consideràvem així. Tot anava bé, fins que va arribar el tercer text. Les conviccions. Es va fer el silenci.
 * Dilluns.**

Allò va ocórrer perquè havíem de dir un títol temàtic per a aquest text, i pràcticament ningú no en va dir-ne cap. La situació va ser així durant un minut, més o menys, on va predominar un silenci que ni a la meua casa. Després, van sorgir algunes idees, i la classe va continuar com sempre, parlant també una mica de l'examen que faríem el dimecres següent. La literatura.

En arribar a classe, va començar l'examen. No sé perquè, però vaig notar que l'ambient no era propi de les situacions així, potser per això els exàmens van eixir tan bé. Bàsicament, vam tenir que contestar 30 preguntes en un temps de 25 minuts, el qual jo pensava que no anava a ser suficient, però que ho va ser perfectament. Després, vam agafar el nostre bolígraf negre o roig (en el meu cas) i vam començar a corregir les preguntes una per una, marcant amb un interrogant aquella que no tinguérem molt segura, que no van ser moltes. Una forma d'estudi eficaç. Un bon examen.
 * Dimecres.**

En parlar una mica, el professor va dir-nos les notes que havíem tret a l'examen. Va ser més o menys l'esperada ja que m'havia resultat fàcil. Després, se'ns va repartir altre full sobre l'estructura del tema per a continuar treballant-la en diferents textos. Vam estar quasi tota l'hora treballant el full. I ja no resta molt de temps per a falles.
 * Dijous.**

Precisament, avui es la cridà, es l'inici de les que nosaltres considerem com a les millors festes del món, i no crec que hi hagen moltes millors. Amb una imatge d'aquestes m'acomiade. Ànim!



=10. La cohesió i la seua infinitat de formes= (26-05-13)
 * 13 - 16 de maig de 2013.**

Cada vegada sóc més feliç, amb cada setmana que passa al nostre curs. Dues setmanes més que han transcorregut en açò que anomenem primer de batxillerat, al qual li resten 3 setmanes per a arribar a la seua fi. Per tant, en aquesta, una de les meues últimes entrades, cal fer una anàlisi de com ha anat tot fins ara. Portem un trimestre que es podria considerar com el més fluix de tots, però ara es quan comença el temari de veritat. El retorn a la cohesió.

Bé, dilluns 13 arribàvem a classe amb l'ilusió de tindre una setmana menys endavant. Si a això li afegim que aquesta anava a ser molt tranquil·la, podeu imaginar-vos l'ambient que respiràvem tots nosaltres. Abans de tot, el professor va lliurar-nos un full en blanc perquè entre tots férem la rúbrica que faríem servir en l'anàlisi dels videolits dels companys. I no va ser fàcil. Després que un company proposara els seus punts d'anàlisi, i la resta li ajudarem, donant la nostra opinió, la rúbrica va quedar acabada, i preparada per a ser utilitzada en la classe següent.

Dimecres, doncs, vam començar a vore els videolits dels companys d'aula. Eren molt diferents. Però molt bons. Vam veure uns quants, tots amb el seu estil particular. Alguns eren més emotius, altres més explicatius; alguns teníen veu en off, altres no. El tret particular que era comú a tots els vídeos era que cadascun d'aquests donava a entendre un missatge, és a dir, transmitia allò que el seu autor havia volgut dir-nos, a través de les seues paraules. I amb la seua manera d'expressar-se.

Dijous vam continuar amb la tasca del día anterior, ja que quedàven 2 videolits per analitzar. L'anàlisi va ser ràpid, ja que haviem de passar a una altra cosa. Tot i això, va haver-hi espai per a l'humor, ja que el muntatge d'un company va resultar molt graciós per a tots, tot i que això no lleva el fet que era un boníssim videolit. Com tots. Entràvem a continuació en allò que ens donarà mal de cap fins a la fi de curs: la cohesió. Era el retorn, després de tant de temps, amb aquesta tasca. I què millor manera de començar que amb l'anàlisi d'un accident sobre el metro de València, en el qual hauriem de trobar diversos mecanismes que mostraren un text cohesionat. I els vam trobar.


 * 20 - 23 de maig de 2013.**

En aquesta nova setmana, tot era d'una altra manera. Per què? La cohesió, i el seu acte de presència, el qual ens va tindre tota la setmana treballant-la. I això que us conte va ser el que vam fer en aquesta, penúltima setmana de classe de maig.

Dilluns vam tindre una tarea fàcil, ja que en vam dedicar tota la classe a la correcció de diversos exercicis. Vaig corregir el primer d'aquests, el qual m'havia resultat fàcil de fer, cosa que m'alegra, perquè veig que no vaig molt perdut en aquest tema. Ni falta que fa. Amb la correcció dels altres 4 exercicis la classe es va donar per acabada, sense tindre molt que destacar, excepte que vam rebre la nota de les grabacions sobre //Terra Baixa// fetes anteriorment.

Dimecres vam dedicar la classe a fer un altre tipus d'exercicis sobre la cohesió. Va destacar l'aparició del terme //cohiponímia//, el qual jo no coneixia com a tal, però que em va cridar l'atenció. Va sorgir també el debat sobre les diferents formes d'anomenar el Secretari general del PSOE de l'exercici posterior, i quines n'eren correctes i quines no. Transitori, aquest día.

I per a finalitzar, arribava el dijous. La iguana. Aquesta va ser la que va constituir el tema central de la classe, ja que la vam dedicar quasi tota a l'anàlisi de les diferents formes que hi havia en un mateix text de fer referència al terme //iguana//. La sorpresa era que hi havia moltes. Ja fóra per anàfores o per formes lèxiques, el fet és que era increible com en un mateix text podia aparéixer el mateix terme repetit tantes vegades i de formes tan variades. I ara resten 3 setmanes de curs. Estiu.

=11. TEXT D'OPINIÓ SOBRE ELS POEMES LLEGITS= (28/10/12)

Vaig a començar parlant sobre el poema //Tinc un desfici, ai, inclement//. Aquest poema narra l'amor d'una dona per aquell home a qui ha perdut, és un amor no correspost. Narra els laments d'aquesta dona i el seu desig de possessió en lloc del marit, per fer amb ell allò que ella voldria. Cal destacar el jo líric del poema que va dirigit al cavaller, perquè s'adone que ella l'estima. Es forma també un triangle amorós entre el receptor, la dona i el marit, i cal posar atenció en el fet que és una dona la que reclama l'amor de l'home.

El segon poema que vull tractar és //Balada//, d'Andreu Febrer. Aquest té una relació molt evident amb l'altra balada, la de la garsa i l'esmerla, ja que ambdós parlen de l'amor d'un home per una dona. Andreu ho fa més en un llenguatge de desesperació, angoixós, trist, i en la de la garsa tot és una mica més fantàstic, però també desesperat, fins i tot posant-se la vida en joc.

Potser, el poema amb més fragments, o sobre tot versos que m'hagen agradat és //El viatge de les mans//, el qual parla de la passió i la sensualitat d'una parella que sota els efectes de l'alcohol es fusiona en una acció eròtica. Les cinc darreres línies d'aquest poema i, per descomptat, els dos darrers versos:

//''Les meues mans viatjaven avall i amunt del seu melic,// //com pujaven i arribaven als cims dels seus pits altius!''//

resumeixen bàsicament allò que diu aquest poema eròtic, sensual i apassionat. M'ha cridat l'atenció la quantitat de metàfores d'aquest poema, fins a quatre. En relació amb aquest aspecte, caldria destacar la quantitat d'anècdotes de //L'espill o llibre de les dones//, per exemple amb una dona que s'orinava sovint al llit o xarrava molt.

Respecte a les relacions entre els poemes, com ja he dit abans, destaca la relació tan forta que tenen ambdues balades, amb un home pregant per la seua amada. M'agradaria contrastar l'amor tan intens en //El viatge de les mans// i el dur menyspreu que hi ha en //L'espill//. Són situacions completament oposades.

He pogut trobar dues frases fetes a //Tinc un desfici//, que són: Estar entre l'espasa i la paret, amb la dona que no veu eixida a la seua vida si no aconsegueix l'home, o també Ofegar-se en un got d'aigua es podria aplicar en aquesta situació. Per a culminar, he pensat una cançó:

//Demi Lovato - Don't forget.// L'aplicaria a la Balada d'Andreu Febrer, ja que diu: please, don't forget, about us, perquè l'home realment li reclama que no s'oblide d'ell. Com a conclusió, he pogut diferenciar poemes com no ho havia fet mai, i és molt clar que l'amor, en unes formes o altres, sempre és present.

=12. VALORACIONS DEL CURS I APRENENTATGES= I arriba el moment de la reflexió final. Com ja havia dit en la presentació, jo vaig començar el curs amb una mica de por, ja que no sabia com aniríen les coses amb aquest peculiar sistema de treball. Amb el temps m'he adonat que així era molt més fàcil fer els deures i portar al día el temari de classe. Mentre a les sessions d'aula podíem anar explicant més coses i aclarint dubtes que a la gent els poguéren sorgir, arribava el cap de setmana i també interaccionàvem mitjançant el blog. La forma de treballar a l'assignatura de Valencià ha sigut, per dir-ho d'alguna manera, un contacte constant entre professor i alumnes, facilitant-nos la tasca i evitant el tenir que estudiar d'una forma monòtona.

D'altra banda, crec que hem fet activitats que ens ajudàven a preparar els exàmens molt correctament. Hem fet moltes d'aquestes en conjunt, en parelles de 3 o 4 persones, per facilitar-ne l'elaboració de l'activitat. Altres, com els fulls que el professor ens donava habitualment per a treballar-los a casa, considere que eren completament necessaris per aprendre, ja que sense pràctica és molt difícil que un alumne siga capaç d'entendre'l tot. Potser, és en aquest punt (les activitats) on puc presentar una disconformitat. No em referisc a les tasques proposades (blogs, videolits, comentaris, etc.), sinó a la forma de preparar alguns exàmens. Simplement és pel fet que feiem activitats molt fàcils en relació amb les que després eixien en la nostra prova trimestral, i jo crec que seria més productiu preparar als alumnes per a allò que realment eixirà. Tot i això, els resultats dels exàmens han demostrar ser boníssims, tal vegada perquè amb unes nocions bàsiques d'allò que cal saber, es pot fer perfectament un d'aquests.

Pel que fa a la forma d'evaluar-nos, estic totalment d'acord amb el mètode utilitzat. Pense que les rúbriques són perfectament aplicables a tots els àmbits treballats, i vos felicite per la seua utilització i elaboració. Fent un xicotet incís, sí que voldria destacar que és necessari avisar abans dels conceptes que cal tenir en compte per a l'elaboració d'un treball, ja que molta gent s'ha vist sorpresa perquè el que havien fet no s'adapta als requisits de la rúbrica! Nogensmenys, recomane que continueu fent ús d'aquestes, són realment útils.

I bé, per a finalitzar cal parlar dels meus aprenentatges durant el curs. Com ja havia dit en la presentació, jo entrava a batxillerat amb un nivell de valencià més o menys acceptable. Però, si ja ho era, ara ho és encara molt més. He aprengut a expressar la meua ortografía d'una manera neta, sense molts errors destacables (o això pense), mitjançant les isotopies, els procediments de cohesió, les tècniques per a fer resums, i tot allò relacionat amb aquestes idees. La veritat és que estic realment content, ara veig els meus escrits de principi de curs i no tenen res a vore amb els últims que he fet. He sigut capaç de millorar-me considerablement a mí mateix. Però no tot queda reduït als procediments gramaticals adquirits. El meu nivell de literatura s'ha vist incrementat d'una manera exagerada. Jo no coneixia res, pero pràcticament res dels autors que hem tractat, ni de la història del valencià, i ara em sent com si fóra tot un filòleg d'aquesta llengua! (salvant les distàncies).

Dit açò, tan sols em queda donar-vos les gràcies, a tots. Crec que és un privilegi aprendre amb persones que demostren tenir uns coneixements tan rics en aquesta, la nostra llengua. Gent que s'implica perquè nosaltres ho tinguem tot molt més fàcil, més assequible, i que realment demostren preocupar-se per la nostra educació. I, sobre tot, gràcies als meus companys, i a tota la gent que he pogut conéixer en el meu primer curs en aquest institut. Sense ells, no hauria sigut possible ser qui jo sóc avui día. Ens vegem a segon.
 * https://www.youtube.com/watch?v=VQaGza8sz3c**