21T.23.SANZ

PORTFOLI DE CARLOS SANZ GARCÍA (21T) =toc = = = = Un entre tants = 16 de juny, 2013

Hola! Soc Ca rlos Sanz García, alumne del grup 21T, preparant el portfoli final del curs. Un entre tants que a les següents línies us contarà de la millor forma possible en què s’ha basat el curs. Com tots, em vaig sorprendre molt en escoltar cóm es desenvoluparia el curs 2012-2013 a l’aula de valencià. Descobrí que a més de tindre certa agilitat lingüística hauria de tindre uns coneixements mínims tecnològics, ja que el suport de molts dels treballs i exercicis seria aquest. Jo vaig tindre molta sort, car havia estat preparant l’examen del grau mitjà de la JQCV i a més ja havia treballat amb moltes TIC anys enrere a classe (com Wikispaces o Blogspot) i fora d’aquesta (Youtube o Google Drive).

Al principi de tot, vaig ser un poc pessimista. Pensava que el fet de portar l’assignatura fonamentalment amb l’ordinador seria molt laboriós i em llevaria molt de temps. Però, amb el transcurs de les setmanes m’adoní que no era exactament així, sinó que els suports digitals em permetrien dotar d’una qualitat molt major els meus treballs del que jo podria fer només amb un bolígraf i paper. Per aquest motiu, sempre que Toni ens proposava fer una activitat i teníem diverses opcions per dur-la a terme, optava per aquella que utilitzava com a mitjan un mètode més innovador respecte a la meua experiència acadèmica. Els resultats no foren simplement bons, sinó que ademés vaig descobrir que, de tots els treballs fets, aquells que millor acabat presentaven eren els elaborats a través de nous recursos tecnològics. Inevitablement em venen al cap els meus dos treballs preferits: el diàleg a Twitter de Tirant i la Viuda Reposada i el videolit de Terra Baixa. A continuació us presente les que considere que són les millors entrades que he penjat al blog d’aula. Bé podria haver triat només reflexions setmanals carregades d’opinions, però considere que li llevaria part de l’essència a l’assignatura si no incloguera part dels treballs creatius que han suposat un pilar fonamental per a la dinàmica del curs.

Així doncs el meu portfoli final està constituït per cinc entrades setmanals (dos de l’inici del curs, una que reflecteix que no sempre es pot estar d’acord, altra com a impressió dels nous models d’examen i una última de fi de curs) i cinc treballs creatius (un resum, un diàleg a Twitter, un videolit, un comentari de text i un qüestionari online). = = = El próleg del curs = 23 de setembre, 2012

Dilluns 17 de setembre, 13:34h Avui ha estat la primera classe de valencià, on el nostre professor, Toni de la Torre, ha emprat l’hora en presentar-se ell i amb lleugeres pinzellades el nou mètode amb el qual el departament de valencià ha decidit impartir a primer de batxillerat. Per a acabar la classe ens ha passat un examen prou peculiar que, per tal de fer-ho bé, calia possar-hi tots els sentits, ja que si no reflexionaves a alguns textos, podien arribar a ser un poc ambigus. Veurem el pròxim dia a la correcció com ens ha eixit aquesta primera prova. Dimecres 19 de setembre, 12:44h Durant tota la classe del dimecres hem estat corregint de forma col·lectiva la prova que férem a l’anterior sessió. Ha estat prou especial la correcció, donat que hem estat nosaltres els professors. La veritat és que com aquest examen no era gens tècnic i algunes preguntes eren un poc subjectives, resultava massa difícil valorar algunes questions d’opinió o redacció, puix jo almenys no podia valorar-me els meus texts amb objectivitat, de forma que he cavilat a l’hora de puntuar-lo. Per fortuna, hem pogut llegir algunes de les respostes a Toni per que ens poguera donar una valoració més crítica. Hem emprat tota l’hora en analitzar les nostres respostes, així que després de posar-nos la nota final, ha sonat el timbre i el mestre ha replegat els exàmens per a veure com corregíem. Vaig traure un 3,4 sobre 5, però Toni pujà la nota a 3.65. Dijous 20 de setembre, 11:00h Aquest dia ha sigut per a acabar de desvelar el misteri del mètode d’aprenentatge que portarem a valencià al llarg d’aquest any. Segons el que ens ha contat Toni l'eina fonamental i principal al llarg de tot el curs serà Internet: un bloc, un wiki, un wix, un portfoli final de treballs... Ens ha explicat també els percentatges i criteris d’avaluació: 1. Examen de continguts de l’avaluació: 5 punts 2. Diari setmanal al bloc del curs: 2 punts 3. Treballs de lectura (aquesta avaluació serà “Les veus del temps”): 2 punts 4. Actitud a classe: 1 punt 5. Treballs optatius (això no ho ha explicat): 0.5 + 0.5 punts Ens ha comentat que emprarem moltes hores a debatre, fer tertúlies i treballar en grup. Això ha sigut sense cap dubte el que menys m’ha agradat. En tota l’ESO no recorde cap treball en grup que haja fet a gust, la veritat és que mai m’ha agradat fer la feina dels demés. Als últims minuts de classe ha passat un decàleg de huit normes que ell considera les necessàries per a treballar al llarg del curs. Com que no teníem massa temps només hem pogut modificar o llevar algunes de les normes que ell ha oferit. M’hauria agradat proposar una norma, que per a mi és fonamental, i que no ha figurat a la llista. Si anem a treballar molt en grup caldrien normes que garantiren l’esforç i participació de tots els membres o bé la penalització als mateixos quan no compliren amb les seues obligacions dintre dels grups. Però ha sonat el timbre i les normes que han acabat damunt la taula han estat algunes com prendre notes, entrar a classe amb ordre i disciplina o el dret a un descans de 5 minuts per classe quan ho necessitem.

= Tamarits que tremolen i escepticisme adolescent = 27 de setembre, 2012

Començà la setmana amb la presentació a la classe de l’espai virtual de l’assignatura: el blog, el wiki, el portfoli i demés, però com no recorde ni estime cap contingut important i que no haja comentat abans, em vaig a centrar en els dos següents dies, on va recaure el pes d’aquesta segona setmana. Arribà el dimecres i començàrem la feina que teníem a mig acabar: debatre, modificar, comentar i avaluar el decàleg de huit normes que Toni ens preparà. D’aquesta activitat vaig a destacar la controvèrsia que arribà a l’aula quan sortí el debat arreu de la norma que proposava penalitzacions als treballs lliurats amb retard. Es va obrir el torn de paraula i les opinions estaven servides: gent que deia que era massa excessiva i d’altres que pensaven que era una proporció adequada. A mi, se’m va acudir suggerir que deixara passar un poc de temps per a vore què persones eren les que, per norma general, complien amb els terminis d’entrega atés que Toni digué que eixa norma era per a afavorir als que anaven al dia, i jo considerava i considere que no té massa sentit que els penalitzats puguen decidir quines son les seues penalitzacions. No obstant això, aquesta proposta fou descartada ja que el professor opinava que jo estava sent escèptic. Òbviament em donà una sèrie d’arguments, m’explicà que cal confiar en les persones, em digué que aquell escepticisme que mostrava, sent tan jove, podia aplegar a ser un problema. Jo crec que açò de no confiar en la gent no és una cosa amb la que es naix, o un tret que un decideix manifestar; si no un estat al que s’aplega després de l’experiència i com una mena “d’aprenentatge” forçat, al qual un arriba després de viure determinades situacions. En qualsevol cas, la classe continuà, i durant tota la segona meitat ens dedicarem a introduir-nos en la feina que pareix que serà fonamental al llarg del curs: fer resums. Toni ens explicà les característiques, eines i passos principals per a aconseguir fer-ne l'ideal. Aquestos són, en general, les instruccions que cal seguir per tal de fer un resum excel·lent:
 * 1) Llegir i comprendre la totalitat del text al que ens enfrontem.
 * 2) Ser capaços de localitzar les idees fonamentals que l’autor intenta transmetre.
 * 3) Condensar i sintetitzar aquestes idees a la mínima expressió.
 * 4) Evitar formules que façan despistar l’atenció del sentit principal.
 * 5) Eliminar valoracions subjectives i escriure en la mateixa persona que està escrit el text.
 * 6) Reduir el contingut del nostre resum a la quarta part del text original.

Després d’haver fet la meua tasca, puc assegurar que és molt més difícil del que en un principi pot aparentar, doncs ser capaç de sintetitzar fins a una quarta part i ser hàbil per a trobar totes les idees fonamentals d’un text requereix molt d’esforç i atenció. Els treballs ja han sigut lliurats, així que la propera setmana rebrem els resultats, ja els comentaré per ací.
 * [[image:http://2.bp.blogspot.com/-GCP9lOP_4aA/UGTGNmS7DoI/AAAAAAAAACM/WtU7bDD1rs0/s1600/S2.jpg link="http://2.bp.blogspot.com/-GCP9lOP_4aA/UGTGNmS7DoI/AAAAAAAAACM/WtU7bDD1rs0/s1600/S2.jpg"]] ||
 * -Un exemplar de tamarit- ||

I arribà el dijous, l’última classe, que empràrem en tota la seua durada en analitzar, observar i comentar un poema: "El viatge de les mans", de Ibn Khafaja d’Alzira. La feina començà per aclarir els dubtes de vocabulari: //oreig// (brisa), //rossec// (acció de rossegar) //alé// (sospir, aire que ix de la gola) o el famós //tamarit// (un tipus de planta). Tota l’activitat la férem en conjunt, seguint un guió per tal de comentar satisfactòriament qualsevol text. El primer fou explicar l’acció que es descrivia, una xarrada entre un home i una dona que, sota l’efecte de l’alcohol, començaven a deixar-se portar per la passió i el desig. Després intentàrem localitzar algunes metàfores al text, aquestes són les que trobàrem:
 * //El lliri del seu coll// (metàfora B de A): el coll es esvelt, rígid i blanc.
 * //El narcís de les parpelles// (metàfora B de A): la forma que descriuen és similar al de la planta.
 * //La rosa de les galtes// (metàfora B de A): el color roget a la cara de la dona.
 * //Tremolava el tamarit// (metàfora pura): ací, tenint en compte que ens trobem un poema eròtic, cadascun que extragui les seues conclusions.

Per a acabar la classe i la tasca d’aquest peculiar poema Toni preguntà a alguns alumnes per els seus dos versos preferits i ens demanà que tractàrem de definir amb poques paraules aquella obra. Els termes que finalment eixiren foren alguns com: //sensual//, //eròtic// o //apassionant//. La setmana vinent analitzarem altre poema distint, ja per grups. Així doncs m’acomiade fins al proper post. Gaudiu el cap de setmana! = = = La dieta Dukan dels alumnes = 28 d'octubre, 2012

Aquesta setmana hem començat a desenvolupar l’apartat de literatura de l’avaluació. El vehicle que Toni ha triat per a impartir les classes és el que us vaig comentar la setmana anterior, s’assignaren per grups de 3 o 4 diversos temes de literatura medieval valenciana que havien de ser exposats a classe oralment. Això suposaria un deu per cent de la nota final de Nadal, es a dir, un punt dividit entre el treball escrit a Google Drive i l’exposició a classe. Aquesta activitat l’ha programada els dilluns i dijous, amb el dimecres lliure per tal de fer parèntesi. Com us he dit, ja hem iniciat la tasca, i per tant, ja han fet el seu treball dos grups. El primer fou l’integrat per Borja, Pedro i Pablo, que ens van parlar de la contextualització historicocultural. He de reconèixer que la història és un camp de coneixement que no desperta massa simpatia en mi, així que obviament el tema que desenvoluparen em semblà avorrit. No obstant això, cal dir que Toni els posà molt bona nota, perquè al seu judici ho varen fer molt bé. A grans trets feren un ràpid repàs que començà amb la ruptura de l’imperi romà i acabà amb la unió dinàstica entre Aragó i Castella fruit del casament entre els Reis Catòlics. Abordaren temes com els estatuts que defensaven o perjudicaven la llengua catalana, alguns certàmens lingüístics com els jocs florals i altres punts històrics intermedis als dos esmentats abans: els pobles visigodes, la invasió musulmana i conversió a l’Al-Andalus, la reconquesta de València... La següent exposició, la del dijous, fou la del meu grup: Arantxa, Pablo i jo. Tractarem els poetes arabigovalencians. Consistia en fer una petita introducció teòrica a aquesta corrent d’escriptors i després parlar de tres d’ells i comentar un poema de cadascú. Aquest encapçalament li tocava fer-ho a Miguel Ángel, però com se’n va anar a Miami Toni accedí a improvisar una a mode general abans de que començàrem a exposar. Situà aquestos autors a la València d’Al-Andalus i explicà que conèixer-los era fonamental per tal d’entendre la resta d’escriptors valencians posteriors. A continuació, mitjançant una presentació digital amb trampa (era un PDF), cada membre desenvolupà un poeta clau i el comentari d’un dels seus texts. Arantxa parlà d’Ibn Khafja d’Alzira, Pablo d’Al-Russafí de València i jo, per últim, d’Ibn Al-Abbar de València. El meu autor m'agradà perquè era especial, es diferenciava dels altres dos per la seua tasca històrica. Es a dir, no fou famós a soles per els seus escrits poètics, si no també per l’extensa tasca biogràfica i antològica que va realitzar al llarg de la seua vida. Ademés, històricament parlant, és un personatge clau, puix va ser, de tots els arabigovalencians famosos, l’últim abans que es conquerira València. Estigué ell qui va viure l’exili a Tunísia, i per tant, qui va despertar el seu sentiment patriòtic. Escriví nombrosos poemes idealitzants i nostàlgics dirigits a la seua terra, entre ells, el que vaig comentar jo a classe, la //Cassida en sin//. Consistia en una obra l’objectiu de la qual era explicar al sultà a qui servia, l’arravatament de la ciutat valenciana per part dels cristians. Utilitzava nombroses al·lusions a la religió i oferia tot tipus d’insults cap a Jaume I, arribant a qualificar-lo com el dimoni. Abans de començar, el professor donà a uns parells d’alumnes rúbriques d’avaluació per a l’exposició i ens explicà com funcionaven. També va dir que els estudiants valoràvem d’una forma més pessimista el treball. Malgrat aquest pronòstic, Toni ens avaluà amb menys nota de la que els companys proposaren. Les notes foren: a Pablo López un 5, a Arantxa un 7 i a mi un 9.5 (crec). Jo estic amb la resta de la classe, a Pablo el posaria un 6 i a Arantxa un 9. De totes formes, si sóc sincer, he de dir que m’agradà que no tingués en compte l’opinió dels alumnes, i no ho dic per aquest cas en particular, ho dic en general. No crec en l’autoavaluació i menys encara en l’avaluació per part dels companys de classe, que ni son docents, ni tenen els coneixements aptes per a fer-ho ni atenen a les exposicions al 100%, jo el primer dels que ho fa. Està molt bé que facem la pràctica, però la meua opinió es que no ha d’anar més enllà, que no es tinga en compte a l’hora de posar nota al grup, més que res, perquè els alumnes no ens podem convertir en docents en 20 minuts. Un enginyer industrial, si vol treballar com a professor, ha de realitzar un curs al llarg d’un any per a aprendre a ser docent, de manera que sincerament no crec que amb una rúbrica, adolescents de 16 anys ja puguen avaluar amb criteri i precisió. Un professor es fixarà en dades objectives, mentre que un alumne, encara que tinga una rúbrica davant ho farà amb molta més subjectivitat i segurament influirà la persona a la que estiga valorant. Ja sé que els professors de 1er de Batxillerat penseu que estic equivocat, però açò ho considere una qüestió d’opinions i acabe d’exposar-vos la meua amb uns arguments que crec estan prou fonamentats. Deixant a banda açò, conclouré aquesta entrada amb una breu descripció del que vam fer dimecres, l’esplai de les exposicions. Responguérem una enquesta arreu de la preparació i escriptura de textos: revisions, esborranys, relectures... Les preguntes i les opcions seguien sempre les mateixes pautes, ho feien amb aquest estil: Pregunta: A l’hora descriure un text fas x? Opció A: Mai faig x Opció B: A vegades i depenent del text faig x Opció C: Sempre i d’una forma reiterada faig x Jo vaig respondre a quasi totes les preguntes el model de resposta de l’opció B. No obstant això, pensava i estava quasi segur de que la resposta ideal per al professor seria la C. Va ser molt sorprenent i divertit adonar-me de que no, al contrari que tota la teoria dels llibres arreu d’això, que diuen que hem de revisar i refer els textos d’una forma obsessiva, Toni ens explicà que allò no era cert, que cap persona ho feia. Digué que el més apropiat era fer-ho quan ho necessitàrem i en les mides més apropiades. Vaig estar en total acord amb ell. De fet, vam coincidir en moltes respostes, moltes més de les que en un principi havia pogut pensar. Us pose un exemple prou clar: imagineu que heu d’escriure un conte, es absurd que agafeu i llegiu un altre per a vore l’estructura i estil que té, perquè tots hem llegit milers d'aquestos i ja sabem cóm funcionen. Malgrat, si hem de redactar una instància, sí que haurem de triar i analitzar-ne una per a vore cóm hem de fer-la. La propera setmana us contaré com han anat les següents exposicions i com hem avançat a l’apartat de llengua. De manera que m’acomiade desitjant sort i ànim a tots els companys del 21T per a l’examen de castellà.
 * [[image:http://2.bp.blogspot.com/-0yEGDsungBY/UI20lfCVjfI/AAAAAAAAAFw/S2jsebwozcw/s320/C1.jpg link="http://2.bp.blogspot.com/-0yEGDsungBY/UI20lfCVjfI/AAAAAAAAAFw/S2jsebwozcw/s1600/C1.jpg"]] ||
 * Ibn Al-Abbar de València ||
 * [[image:http://2.bp.blogspot.com/-WlaFUkICRWA/UI20ry9fzkI/AAAAAAAAAF4/PqLQKDSszgY/s320/IMG_2960%255B1%255D.JPG link="http://2.bp.blogspot.com/-WlaFUkICRWA/UI20ry9fzkI/AAAAAAAAAF4/PqLQKDSszgY/s1600/IMG_2960%255B1%255D.JPG"]] ||
 * La famosa rúbrica d'avaluació ||

= Conclusió de conclusions = 10 de març, 2013

Poc podem contar d’aquesta setmana en quant als continguts, per un costat perquè no hem avançat matèria i per altre, perquè no estic massa segur si tots els grups han acabat els seus exàmens de llengua, així doncs no m’arriscaré a donar informació explícita sobre el nostre. El que sí pense que puc comentar és la gran sorpresa que tots ens vam portar en vore’l: difícil i inesperat foren els dos termes que més es repetiren en la tornada a casa, ja que no ens imaginaven l’examen com va ser. No obstant això, aquest no fou l’únic aspecte de l'examen que ens va sorprendre, sinó que també ho feu la seua correcció, perquè efectivament, la resposta correcta no era x o y, era aquella que reflectira un alt grau de maduresa lingüística per part dels examinants, tal i com ens explicà Toni quan ens els va lliurar. Per tant podreu suposar que la gran majoria de nosaltres pensava que trauria menys nota, la qual cosa ens alegrà el dia. En el meu cas vaig traure la puntuació màxima (2.5 punts) i un petit plus que vindrà molt bé ara que arriben les avaluacions. Crec recordar que el professor comentà que només dos o tres alumnes no aconseguiren passar el 1.2, una gran noticia. Així, llevat la correcció, només hem fet per qüestió de temps, dos activitats aquesta setmana: · La primera fou per concloure l’últim apartat de llengua, l’ISOTOPIA. A partir d’un text relacionat amb el cinema havíem d’extraure distintes isotopies i aportar diferents termes que les configuraren. Mitjançant la pràctica observarem cóm varia, efectivament, la percepció dels grups semàntics quan els desvinculem d’allò plenament morfològic. · L’altra activitat va ser elaborar, per parelles, trios o grups de quatre, la rúbrica per tal d’avaluar els QUIZ que aquesta setmana hem estat fent i que de segur ja haveu vist per el blog. Haguérem d’assenyalar cinc aspectes avaluables i tres graus distints dintre de cadascú per a valorar-lo amb 0, 1 o 2 punts. Poc més queda que dir arran aquesta setmana, potser destacar els comentaris a classe d’última hora per perfeccionar o per corregir els treballs de Tirant i els QUIZ, que al meu parèixer estan eixint prou bé. No em queda més que desitjar-vos molta sort a tots demà, ja que ens juguem l’avaluació de física i que se’ns facen curts aquests dies abans de les juntes de professors finals. Fins el proper trimestre!
 * [[image:http://1.bp.blogspot.com/-7zjZY_EyZgQ/UT0IKpMcDdI/AAAAAAAAASA/NPW4IkOb96I/s400/S2.8.jpg align="center" link="http://1.bp.blogspot.com/-7zjZY_EyZgQ/UT0IKpMcDdI/AAAAAAAAASA/NPW4IkOb96I/s1600/S2.8.jpg"]] ||
 * Finalitza la segona avaluaciò ||

= L'últim gra d'arena = 9 de juny, 2013

Ja passen quasi deu mesos des del primer dia que descobrírem quins eren els nostres companys i cóm innovaríem amb un nou mètode d’aprenentatge. Com sol passar, el temps s’ha encarregat d’avançar veloç i implacable a fi que sense adonar-nos-en, ja ens trobem a les portes de l’estiu, quan tots esperem impacients que caiga l’últim gra d’arena de l’alt del gran rellotge de primer de batxillerat. Ningú pot negar que enguany l’assignatura de valencià no s’ha assemblat gens a la d’altres anys, car ha tingut un enfocament prou distint. Una visió de la classe com la interacció entre la llengua i literatura, i nosaltres, a través de les TICs i guiats per Toni. Un sistema que, en moltes ocasions, ha exigit compromís per part dels alumnes i el professor, una dinàmica on no calia memoritzar centenes de fulls, sinó ser capaços d’aplicar-los a diversos texts. Ja ho anticipava la normativa de l’assignatura que ens lliuraren a setembre, on s’explicava que els mèrits de l’alumne no es buscarien en un examen purament teòric. L’avaluació d’aquest es basaria en una mitjana entre els coneixements i destreses adquirits, i els esforços i treballs realitzats per a aconseguir-lo, reflectit al blog, a classe, als comentaris de text... En definitiva, una visió molt més participativa des del punt de vista de l’alumnat cap a la matèria. Aquesta setmana, per tant, el nostre objectiu ha estat tancar definitivament el cercle de la cohesió amb els principals usos dels signes de puntuació. Podem dir que hem posat el punt i final a la llengua de primer, i ho hem fet a través de diversos textos de distinta complexitat on vam comprovar que una petita coma o un simple punt pot arribar a convertir-se en un gran problema. Per tal de vore l’antònim més llunyà de la cohesió treballàrem un text d’una companya del primer humanístic. Comprovàrem la importància que té saber fer bon ús d’aquest recurs, car les nostres creacions poden convertir-se en complexos trencaclosques difícils de resoldre. Entre tota la classe intentàrem donar-li un poc de forma, encara que pareixia ser massa tard, molts pensàrem que l’única solució era desfer-se de la redacció i iniciar-ne una nova. Finalment, amb el fi d’observar el grau de preparació que portem cap a l’examen del proper dimecres férem un simulacre d’aquest. Molts de nosaltres ens presentàrem sense haver pogut estudiar i vam adonar-nos que, tot i que no havíem fet una ullada a la teoria, els mecanismes per resoldre els exercicis s’havien anat emmagatzemant al nostre cervell al llarg de l’avaluació, de forma que no resultà gaire problemàtic. Jo vaig respondre 43 ítems correctes d’un total de 50, vaig quedar molt satisfet amb el resultat. Així doncs, amb una mica d’estudi, podem dir que el desafiament està quasi superat. D’aquesta forma us desitge molta sort a tots els alumnes per poder traure la millor nota possible i us anime a traure forces d’on siga per poder afrontar aquest últim tram amb molta energia. Aprofite per felicitar, com no, a tots aquells que obtingueren l’apte per a la segona fase dels graus Superior i Mitjà i també dir als que no, que sempre quedarà novembre per tornar a intentar-ho. Moltes gràcies a tots els companys de classe pels moments que han protagonitzat i compartit al llarg de l’any. Espere vore’ls a tots a setembre, a la meua classe, car amb l’absència de tan sols un d’ells, el 21T haurà perdut part de la seua magnífica essència. Ens veiem a segon. Gràcies. Sort.
 * [[image:http://2.bp.blogspot.com/-IJse1pLjCA8/UbTxjWcyH_I/AAAAAAAAAUw/vUCR_Q0V3Zw/s320/5.jpg align="center"]] ||

= L'amor medieval i... Actual? = 23 d'octubre, 2013

A mode general, als poemes treballats a classe hem observat en tots ells l’amor des de distints punts de vista atenent al context historicosocial: per una banda l’amor carnal amb el sensual, eròtic i apassionant poema d’Ibn Khafaja; per l'altra, l’amor cortés amb el valent i suggeridor “Tinc un desfici, ai inclement”; també els efectes de la deterioració d’aquest sentiment a la desesperançadora, desil·lusionada i rendida “Balada” d’Andreu Febrer. D’ací ens traslladem a l’amor platònic “metaforitzat” al Poema LXVIII d’Ausiàs March; també cap aquella relació establerta per obligació i conveniència i els pertanyents efectes negatius a l’obra misògina, cruel i degradant de Jaume Roig. Per últim, el punt de vista de l’amor unidireccional i tal volta xantatgista en una curiosa i confusa obra de Joan Roís de Castella. A l’hora de parlar a grans trets de l’estil i de la forma dels sis poemes treballats trobem diverses característiques que poden ser comunes entre molts poemes. Hi aprofundirem. Per una banda, l’ús explícit o implícit del sexe per tal d’explicar el tipus d’amor que es vol transmetre. Vegem-ne alguns exemples. Al “Viatge de les mans” i “Tinc un desfici, ai, inclement” es fan reiterades i explícites al·lusions al sexe on podem veure clarament que es tracta d’un amor carnal. //Tremolava el tamarit davant de les meues carícies.// //Les meues mans viatjaven avall i amunt del seu melic,// //com pujaven i arribaven als cims dels seus pits altius!// “Viatge de les mans” d’Ibn Khafaja Un altre exemple d’amor carnal transmés mitjançant el sexe pot ser aquest:

//Feliç seria en el meu llit// //si jo fos coixí plaent// “Tinc un desfici, ai, inclement” Aquestos dos exemples s’oposen a l’amor platònic expressat al Poema LXVIII:

//Sia entés com dins en mon coratge// //los pensaments no em davallen avall// “Poema LXVIII” Un altre tret molt significatiu als poemes que hem treballat és l’aplicació de metàfores com a mètode didàctic i il·lustratiu per tal d’explicar l’amor que el poeta sent d’un mode més “senzill”. Alguns clars exemples de metàfores usades per explicar la situació amorosa són les descrites a les primeres estrofes dels poemes “La balada de la garsa i l’esmerla” (es caracteritzen els personatges en ocells) o al “Poema LXVIII” (l’autor utilitza una metàfora d’un fidel criat). L’últim tret del qual parlaré és l’aplicació d’hipèrboles l’objectiu de les quals és posar èmfasi als sentiments més destacats. Vegem-ne els exemples més extrems. A “L’espill” trobem reiterades exageracions que l’autor fa per a tractar d’explicar l’odi que té a les dones, mentre que a la “Balada” les hipèrboles són utilitzades per a idealitzar al màxim l’amor. Com a conclusió final del treball realitzat puc dir que he arribat a la idea que en realitat la idea de l'amor que entenem avui dia no és tan llunyana al de l’Edat mitjana. Òbviament hem de tindre en compte alguns trets historicosocials per a traslladar l’amor a alguns poemes a l’actualitat. Tot i això, pense que amb els sis poemes i amb les tertúlies hem descrit a la perfecció les distintes cares de l’amor: la fidelitat, el sexe, la puresa, l’odi, el desengany... tot transportant-nos a l’època medieval. De fet, en llegir i entendre el poema “Balada” em vaig recordar d’una cançó prou actual: “Someone Like You”, on Adele ens explica la situació d’una relació amorosa. Ella sí que estima a l’home, però aquest amor, a causa del pas del temps ja no és correspost (com a la “Balada”). No obstant i això, ella adopta l’antítesi de l’actitud del protagonista del poema, pensa que de segur tornarà a trobar algú com la seua antiga parella, mentre que l’home de “Balada” es mostra desesperançat i rendit davant uns fets molt pròxims als explicats a la cançó. //Nevermind, I’ll find someone like you// //No importa, trobaré a algú com tú// “Someone Like You”, Adele
 * Sovint al llit / com s’orinava / e fressejava / tant i sovint / lo llit podrint...
 * “L’Espill”
 * Si no us hai fait / per què,llas!, / com volets així / fenir ma vida?
 * “Balada”

Per tant, açò em val com a argument per a defensar i recalcar allò dit abans. Les obres han constituït en el seu conjunt la definició d'amor, i cadascuna ha suposat una accepció distinta; menys alienes del que pensem a l’actualitat...



=V - Val més fugir que no morir= 3 de març, 2013

Si no haveu estat a classe és probable que us preguntareu per què trie el resum d’un capítol de Tirant lo Blanc com una entrada clau. La resposta és molt senzilla atés que la síntesi de llargs i complexos texts ha sigut una de les activitats més importants del curs. Com aquest podria ser ben aviat el més difícil, el presente perquè el valoreu. Sigueu benvolents.

__CAPÍTOL V: Val més fugir que no morir__ Tirant acceptà la lletra de batalla del rei d’Egipte i així s’inicia un combat contra els turcs. Durant la lluita, el duc de Macedònia traí Tirant ferint-lo al coll, però acabà morint a mans del rei d’Àfrica. Quan els enemics veieren la seua inferioritat fugiren, aquest és el per què del títol, la frase que pronuncià el rei d’Egipte per a anunciar la retirada. Tirant els perseguí fins a la ciutat on es refugiaren, la tomà i empresonà al rei al qual mataren. Quan es recuperà el capità, visità a Carmesina mentre l’emperador continuava amb la conquista de terres. Al dia següent, els dos anaren al seu encontre. Allà, la relació dels enamorats avançà amb encontres a la nit i diverses converses. El capítol conclou amb la narració del somni de Plaerdemavida, on Tirant i Carmesina, i Estefania i Diafebus gaudeixen d’una nit eròtica i passional mentre ella es lamenta de no estar amb Hipòlit.

=#Carmesina= 4 de març, 2013

El meu treball de caràcter artístic tracta de reflectir mitjançant Twitter els moments més destacables de la relació Tirant-Viuda Reposada tractant com tema fonamental l’honra de Carmesina. Els que hàgeu llegit el llibre us adonareu que hi ha una errada temporal, ja que es presenten consecutius el dies en que Tirant es va ficar dintre del llit de Carmesina i aquell que la Viuda Reposada organitzà el muntatge de l’hortelà. M’he pres aquesta llicència per poder donar dinamisme a la conversa. Òbviament no he abordat el que passa quan Tirant s’adona de l’engany perquè ja no està a Constantinoble. A més, a partir d’aquest fragment, els dies de la Viuda Reposada ja estan comptats i el diàleg adquiriria un caràcter d’insult i resposta. Espere que us agrade. Com no puc fer més gran la imatge us convide a llegir la conversa a la pàgina directa dels comptes de Tirant lo Blanc i la Viuda Reposada: [|Cliqueu ací]



= Quiz: Joan Roís de Corella = 8 de març, 2013

Vull destacar aquest projecte, per tal com està realitzat a través de l’única ferramenta del curs que no coneixia abans que Toni la presentara. Així i tot he de confessar que fou molt fàcil treballar amb //QuizRevolution// i sorprenentment molt didàctic, puix recorde prou bé l'obra de l'autor a hores d'ara. Aquesta és la meua proposta per al QUIZ de literatura. El tema és Joan Roís de Corella, quantes preguntes penseu que podreu encertar? media type="custom" key="23327596"

= Videolit - Terra Baixa = 5 de maig, 2013

A través del vídeo, Manelic recorda el que el va passar un any enrere, es pregunta cóm anirà tot, visualitza els millors moments i llança un desig per al futur. S’haurà complit? L’eina que he emprat per construir el muntatge ha sigut la comentada a classe: Movie Maker. Com veureu als crèdits, he seleccionat algunes imatges de Youtube i les he emprades per al meu Videolit. A més, he incrustat el text que tenia preparat en forma de veu en off, gravada amb un iPod, que és prou fidel al so real. Per acompanyar, he triat la peça musical Una Mattina de Ludovico Einaudi. Quant als continguts, son íntegrament originals, es a dir, no he estret cap fragment de la lectura original. Com veureu al treball, he fet un tipus de epíleg de la història on l’he enllaçat amb el present que vivim. També hi podreu trobar alguna metàfora visual sincronitzada amb allò que es conta, com per exemple una petita cascada d’aigua quan es menciona la llibertat o molins eòlics i cotxes per representar el pas del temps a la muntanya des de la qual Manelic feia les seues reflexions. Espere que us agrade. media type="custom" key="23327598"

= L'epíleg d'una nova experiència = 16 de juny, 2013

Açò ha estat el curs de valencià d’enguany. Com podreu haver comprovat, un sistema totalment distint al que estem acostumats a treballar. Alguns dels beneficis que té ja s’han pogut veure: la participació molt més activa de l’alumne a l’assignatura gràcies al contacte directe amb les noves tecnologies. La gran varietat de recursos i opcions que aquestes donen a l’alumnat suposen l’activació immediata de la nostra creativitat, obtenint així uns resultats finals molt més òptims. Opine que l’ús d’aquestes eines ens ajuda a consolidar els aprenentatges adquirits. Per exemple, després d’haver fet el Quiz de Joan Roís de Corella i llegit dos de les seues obres, recorde molt bé qui fou aquest autor i els trets generals de la seua obra. També han sorgit alguns desavantatges com que l’alumne puga manifestar molt obertament la seua opinió, fet que pot donar lloc a algunes confrontacions o discussions. No obstant això, si aprenem a gestionar aquestes lleugeres baralles podem acabar aprenent d’elles també, el diàleg és un dels millors i més eficaços recursos. En definitiva, l’objectiu bàsic de l’assignatura, que era permetre’ns manipular a nosaltres mateixos la llengua, ha sorgit efecte. L’avaluació basada en la maduresa i interacció en comptes d’aspectes teòrics o habilitats intel·lectuals ho ha demostrat.

Espere que, a les assignatures els continguts de les quals ho permeten, es comence a promocionar aquest mètode vist que els resultats que es poden obtindre són iguals o millors que els dels tradicionals. És obvi que ha presentat algunes deficiències o errades. Ara bé, què experiment funciona a la perfecció només provar-lo? Gràcies per llegir el meu portfoli.